KAPSTADEN, SYDAFRIKA
Vapen...
Winkelmann...
- Herr Winkelmann! - Fru Neid.
- Ingen tennis idag? - Jag har inte tid att spela.
- Var är er fru? - Utomlands, hennes mor är sjuk.
- Jag beklagar. - Hur kan jag hjälpa er?
- Lemonad, sir? - Nej, tack.
- Och ni? - Ja, tack.
Jag ska få en last från Västtyskland.
Ubåtsdelar till en Würfel & Struth's WS-71.
Torpedrör kända som "toros".
Jag vill att ni säljer dem till Sydafrikas försvarsmakt.
Vem tror ni att jag är?
Nån sorts vapensmugglare?
Jag fixar logistiken. Ni ska bara fixa papprena.
Och om jag inte godtar ert löjliga förslag?
Herr Winkelmann, det är inget förslag utan en order.
Ni vill inte att ett foto av Västtysklands handelskommissionär -
- och en säljare från militärdelen -
- av en västtysk bilfirma, ska hamna i pressen.
Eller det här med en hög SADF-general.
FN skulle inte gilla det.
Tim!
Alex!
- Var är Tim? - Jag vet inte.
VÄSTBERLIN, VÄSTTYSKLAND
Tim!
Vad har hänt honom?
LIBYENS AMBASSAD, ÖSTBERLIN
Samira, åker du?
- Du kom ju just. - Det har hänt en sak.
- Jag ska tillbaka till Tripoli. - Tariq vill väl att du åker?
För att vi åkte till Ku'damm igår?
Jag lovar att vi inte gör om det.
Du kan inte åka mitt i natten utan att ta farväl.
Var duktig, lillasyster.
- Gå och lägg dig igen. - Kommer du?
Inte nu.
God morgon från Västberlin.
Det är inte mycket kvar av det populära Club Paradise -
- efter att en bomb exploderade igår natt.
Tre är bekräftade döda -
- och över 100 svårt skadade.
CLUB PARADISE, VÄSTBERLIN
Tack.
Vad sa han?
En hemmagjord bomb smugglades in i en väska.
De vet inte vem det var.
Men terroristen... Diskot var inte målet.
- Vad? - Kom.
Titta.
Klubben var ett spontant beslut på grund av er vän Kolibri.
Vi har bevakat alla Paris Hotel Voltaire i 24 timmar.
Din lilla östtyska spion hade visst rätt om Hotel Voltaire -
- men han tog fel på stad.
- Han är inte ansvarig. - För att blanda ihop städerna?
Eller för terrorattacken?
Han är min huvudmisstänkta, vad du än säger.
USA:S KONSULAT I ÖSTBERLIN
Vi vet att östtyskarna gjorde det möjligt.
- Det vet vi inte. - Så de gömmer inte terrorister?
Reagan pressar mig.
Stan är på helspänn. Militärbaserna är stängda.
Min fru lät inte ens barnen gå till skolan idag.
Det var en attack mot amerikaner, Jim.
Det är inte vi som bestämmer det.
Säg det till de 50 som ligger på sjukhus.
En av våra soldater är död. Den andra dödligt sårad.
Gaddafi är en blodtörstig galning. Vi måste slå till mot Tripoli.
- Allvarligt? - Som en hjärtattack.
Här inne väntar kontraterroristexperter från NATO.
Lyssna på dem. Snälla.
God morgon. Tack för att ni kom hit.
Vem av er sov på tjänsten?
Våra arbetsuppgifter var väl tydliga?
Ni spårar arabterrorister i Paris.
Jag skyddar den fria världen i Berlin.
Men nån verkar ha druckit för mycket vin där borta.
Nu är ert problem mitt problem.
Berätta allt ni vet.
Den här kvinnan är vår misstänkta.
Migrationsverket bekräftar att hon kom till Västberlin från Rom igår.
Hon återvände till öst två gånger under dagen.
- Vem är hon? - Det vet vi inte än.
Hon har ett italienskt alias men fotot här togs i Östberlin.
- Vid Libyens diplomatbostäder. - Jag visste det.
- Vi måste sprida fotot. - Vem fick ni fotona av?
En pålitlig källa.
Gränsvakterna gav oss just denna otroliga artefakt.
- Tack. - Vem är George Lovegrove?
Titta närmare.
Vad gör Kolibri i Västberlin med ett falskt brittiskt pass?
- Får jag se? - Har han kontaktat er?
- Nej. - Och dig, Walter?
- Mig? Nej. - Bra.
Berätta genast om han kontaktar er.
Under tiden bör någon vakta Ingrid Rauch.
Känner nån igen den här mannen?
Han kom till Västberlin på ett plan från Paris med brittiskt pass.
- Aliaset var Lovegrove. - När man talar om trollen.
Den äkta Lovegrove -
- rapporterade passet stulet på Paris Charles de Gaulle.
Vi vet helt säkert att det här inte är George Lovegrove.
- Det är Kolibri. - Vem?
Östtysken som infiltrerade Bundeswehr.
- Kodord: kolibri. - Hoppsan.
En hög HVA-agent som sist sågs i Paris.
- Innan det... Libyen. - Libyen?
- Det är ett sammanträffande. - Vad?
Att Kolibri var i Libyen eller att mannen här liknar Kolibri?
Fru Winkelmann hade en... direktkontakt -
- med den östtyska spionen.
- Överdriv inte. - Ni kanske kan bekräfta det?
- Nej. - Inte?
Visst har jag träffat honom -
- men han ser mycket alldaglig ut.
- Han är nog inte inblandad. - Han är vanlig.
Efterlyser ni honom så tar de in en massa unga män.
Fru Winkelmann bör tala med en fantombildskonstnär.
Om hon beskriver hans drag tydligare -
- kan vi lättare identifiera honom.
- Jag minns knappt. - Försök.
- Jag hjälper er. - Det är värt ett försök.
- Okej. - Bra.
Han har nog blå ögon. Nej, vänta.
Jag är osäker. Är de bruna?
Blått duger, Brigitte.
Han är inte lång... eller kort. Han är av medellängd.
- Och mellanbrunt hår. - Det kan vara vem som helst.
Exakt.
- Och hans ansiktsform? - Oval.
Näsan rör sig när han talar.
Han har en kraftig käke. Oval.
Munnen är smal men läpparna tjocka. Låter det vettigt?
- Det vet väl ni? - Ja.
Nåt sånt där?
Ja.
Det är inte säkert för dig på Ku'damm ikväll.
Så klart inte. Det är en massa amerikaner där.
Stanna hemma. Läs Voltaire.
Vad? Larvpotta...
Vem skickade ni meddelandet till?
- Mamma. - Jag menar allvar.
- Amerikanerna? Britterna? - Jag bad mamma stanna hemma.
Det har jag gjort varenda dag i flera år.
Hon är gammal och börjar bli dement.
- Hon förirrar sig. - Och klättrar över väggen?
Fråga henne själv.
Det är ingen hemma.
- Det är ovanligt. - Walter...
Jag gillar inte dina lekar.
Hallå?
Goddag mrs Schweppenstette. Det är Marcus Fuchs.
Marcus, vilken överraskning. Har det hänt Walter nåt?
Nej, jag har bara några frågor. Pratade ni med Walter igår?
Självklart. Han ringer varje dag.
Han är alltid orolig för mig, särskilt nu -
- när det är så farligt.
- Farligt? - Ja, sen USA flög till månen.
- Ni vet. - Månen...
Walter säger alltid att kamrat Brezhnev fixar det.
Snart promenerar vi också runt på månen.
Tack, fru Schweppenstette.
- Ha en fin dag. - Detsamma.
- Vilken trevlig överraskning. - Mormor!
Jag väntade mig inte er två!
- Är den till mig? - Ja.
Vi har en kaka med oss.
Då gör jag varm choklad.
- Ska jag göra det? - Ja, tack.
Annett, kaffe eller te?
Kaffe, tack.
Var försiktig, älskling.
- Har du gäster? - Jag väntar besök.
Från Sydafrika. Rose Seithati.
En av Mandelas kämpar. Visste du inte det?
Walter bad mig låta henne bo här.
HEMLIGT GÖMSTÄLLE, KAPSTADEN
Våra ledare i exil är spridda för vinden.
Mac i London, Tambo i Lagos, Zuma i Moskva, alla i Lusaka...
Chefen kollar oss.
Telefonen är buggad, breven öppnade. Vi når inte folk.
- Här i Sydafrika? - Ja.
Det är omöjligt för Rose att stanna i Sydafrika.
Hon ska till Östberlin för att jobba med ett topphemligt uppdrag.
En säker kanal för vår inre cirkel, var vi än är.
Ett säkert sätt att kommunicera på.
Mina östtyska kollegor är experter på kommunikation.
Rose och de ska utveckla tekniken.
När den är klar ska hon lära er den.
Vad kallar vi operationen?
- "Vula", det betyder öppen på Xhosa. - Operation Vula.
- All makt åt folket! - All makt åt oss!
En dag ska Thandi leva i ett Sydafrika utan apartheid.
Jag slåss för hennes framtid.
Jag gör allt för att hjälpa er med "Vula".
Jag klarar mig utan barnvakt.
Det är inte bara för er skull.
Efter krisen i Angola trodde jag att jag skulle tillbaka.
Istället får jag nya order. Jag måste få veta varför.
För att du är bäst... norr om ekvatorn.
Det är svårt att ta farväl av stället.
Tycker du. Du är tillbaka om två veckor.
Ja.
KLEINMACHNOW, ÖSTTYSKLAND
Tjejerna blir glada.
Thomas hälsar. Han har ett nytt projekt.
Det här kommer du att gilla: ett radioprogram.
Han skriver hur man spelar in nåt till det.
Vad då?
- Thomas! - Snart är vi tillsammans igen.
Ett steg i taget.
När fröken i skolan frågade vad vi ville bli när vi blev stora -
- svarade jag alltid samma sak. Jag ville bli läkare.
- God dag? - God dag. Ni känner inte mig.
Marianne, jag är här i Klaus ställe.
- Vad har hänt med Klaus? - Han har brutit benet.
- Så jag är här. - Kan ni visa leg?
Absolut.
- Det har regnat. - Det är bra för blommorna.
Kom in.
- Vilken kyrka tillhör ni? - Passionskyrkan i Schöneberg.
Jag kommer inte från Stasi. Här är paketen.
Jag har redan gett Fischer sina.
Knötgen...
...Kannenberg...
...och familjen Hein.
- Blir ni kvar i Kleinmachnow? - Nej, tyvärr inte.
Men jag kommer tillbaka, jag eller Klaus.
- Säkert innan jul. - Vill ni ha en kopp te?
- Gärna. - Varsågod och sitt.
Tack.
Det är lite kvavt här inne.
Det kommer strax.
CAFÉ WEDEKIND, VÄSTBERLIN VÄSTTYSKLAND
- Väntar ni på någon? - Vad gör du här?
- Det här var vårt café. - För länge sen.
Nu är det mitt. Jag bor här ovanför.
För gamla tiders skull, Brigitte.
Jo...
Kan vi sluta ljuga för varann? Bara ett tag?
- Vad menar du? - Är du kär i honom?
- Självklart inte. - Tro inte att jag är dum.
- Kul att ni är här, fru Winkelmann. - Günther.
- Det var länge sen. - Verkligen.
- Jag tänkte på dig i Paris. - Oj.
Min man jobbar på sydafrikanska ambassaden.
- Det är väl skönt att vara hemma? - Ja.
Er favorittidning.
Tack.
En Salade Nicoise och en omelett.
Du kanske fortfarande känner mig ändå.
Jag ska tvätta händerna.
- God dag. - God dag.
Min bil låter konstigt. Jag tror att den är sönder.
Jag måste till Västberlin.
Ingrid Rauch rekommenderade er. Kan ni ta en titt?
Jag vet att det är söndag.
Det är inte perfekt...
Ni är visst den enda mekanikern här.
Jag är inte härifrån.
Jag ska se vad jag kan göra.
Det är så...
...att det var jag som sabbade bilen.
Jag måste prata med er i enrum.
Ni måste hjälpa oss över gränsen.
Hjälpa?
Ska jag köra er över gränsen?
Och min familj. Min fru och mina två döttrar.
- Vi känner inte ens varann. - Vi har ingen annan att fråga.
Vet ni hur noga de genomsöker allt vid gränsen?
De har hundar.
Särskilt efter bomben i Västberlin.
Var skulle jag gömma er?
Lämna bussen här i några dagar så modifierar jag den.
- Vad händer med mig om de tar oss? - Det gör de inte.
Jag vill hjälpa er men jag vågar inte.
Det här är Tina, min fru.
Jag beklagar.
Ursäkta. Kan ni göra mig en tjänst?
Ge den här till min bror.
Thomas Posimski. Han bor på Manteuffelstrasse 27 i Kreuzberg.
- Okej. - Be honom behålla den.
Bara ifall att. Tack.
AKVARIET, ZOO. VÄSTBERLIN, VÄSTTYSKLAND
Fin frisyr.
- Vi gör det. - Vad? Nu? Här?
Jag har tänkt på vad du sa.
Vi flyr. Vart du än vill.
- Med Max. - Tänk om jag inte är hans far.
Thomas Posimski bor i Västberlin nu.
Fråga honom bara rakt ut.
Och sen? Jag kommer inte in i Östtyskland ensam.
Jag skulle inte komma därifrån heller. Jag behöver din hjälp.
Vill du jobba för oss?
Ja, jag ansluter mig till BND.
Men bara tills vi hittar Max. Sen flyr vi.
Okej.
Spring.
Stanna!
Se upp!
Vi avkodade telexmeddelanden från Libyens diplomatbostäder -
- och Gaddafis palats i Tripoli.
- "Vi levererade blommbuké..." - Buketten.
"Blombuketten."
"Vi hoppas att ni gillar dem lika mycket som vi." Fan!
Om väst får se de här är det kört.
De kommer att beskylla oss för att skydda bombarna -
- och Kolibri.
Hartmann...
...låt mig sköta det här.
Förresten, när får jag rapporten för Operation Microchip?
Den ser jag fram emot, mycket.
Tariq?
- Jim, vet vi nåt nytt om Kolibri? - Inget.
Den misstänkta kvinnan på fotot tog ett privatplan till Tripoli idag.
Hon och en annan kvinna korsade gränsen strax innan bombningen.
- Vem? - Vi utreder det.
Hon jobbar nog för eller bor hos Libyens diplomater i Östberlin.
Vad väntar ni på?
Diplomatfall måste skötas lokalt.
- Ta fast henne. - Varför?
Jag tänker överlämna ett meddelande från USA:s befolkning, personligen.
- Hej. - Hej.
- Herr Posimski? - Ja.
Jag är här å er syster i Kleinmachnows vägnar.
- Min syster? - Hon bad mig ge er det här.
En kasset från Tina!
- Tack så mycket. - Varsågod.
- Hur står det till? - Bara bra.
Med mig också.
Vill ni ha?
Vi kan gå upp på taket.
Fidel Castros favorit.
- Tycker ni att det här är kul? - Ursäkta?
Jag är från Miami. Jag är kuban-amerikan, herr Schweppenstette.
Okej... men... jag menar...
...har ni nånsin rökt en kubansk cigarr?
Till skillnad från USA -
- har vi i DDR...
"Freiheit...?"
- Frihet. - Frihet...
...att röka vad vi vill.
Oavsett var det kommer ifrån.
Okej.
Vilken dag.
Vad tror ni? Var det libyerna ensamma?
- Eller hade de hjälp? - Det får jag inte berätta.
Men när vi hittar de skyldiga kommer vi att hämnas ordentligt.
Såga inte hela revolutionen för en enda terrorists skull.
Vet ni vad de säger, herr Schweppenstette?
En mans revolutionär är den andras terrorist.
Det säger ingen. Vilket nonsens.
Det nämndes många namn idag.
En av de era är visst inblandad.
Och?
Kolibri...
Mr Valdez...
Det här kuvertet innehåller bevis på att libyerna agerade på eget bevåg.
Jag försäkrar att vi inte var inblandade.
Nachtigal är i Libanon. Amsel i London.
Och Kolibri...
- Kolibri är död. - Död?
- Är ni säker? - Som om jag hade gjort det själv.
- Tack för cigarren. - Ingen orsak, mr Valdez.
- Välkommen, Rose. Eller? - Jo.
- Jag heter Ingrid. Hej. - Hej.
- Och vem är ni? - Ingrid...
Vilken trevlig överraskning.
Efter hur många år...?
Jag kan ju inte ringa från mitt operationsområde.
Jag ville förvarna om att jag skulle komma men det måste gå snabbt.
- Kom in. - Tack.
Walter berättade bara om Rose.
Varsågod.
Det är inget speciellt men...
- Men mycket mysigt. - Tack.
Och du? Var ska du sova?
- Jag tänkte... - Har du inte råd med hotell?
- Faktiskt inte. - Men du är lika elegant som alltid.
Min syster hade redan som barn hellre svultit än offrat sin garderob.
- Jag stannar inte länge. - Då så.
- Jag lovar. - Vill ni ha te?
Gärna.
Det är kul att träffa dig.
Den här är till dig.
Har du hört av Martin?
Nej.
Hallå?
Du ser annorlunda ut.
Vi har inte setts på tre år.
Jag har läst din bok.
När började det? När exakt?
Martin, hon var redan gravid...
...om det är det du undrar.
Jag gör det.
Text: Daniel Yamamoto www.sdimedia.com